Hej, lilla vän!
Sebastian har säkert redan satt sig till bords.
Tack, Wilcox.
Jag har hämtat din kompis.
-Jag trodde att du var döende. -Jag också! Smärtan var olidlig.
-Ber du Wilcox ta fram champagne? -Jag avskyr det, och mr Ryder har ätit.
Mr Ryder? Mr Ryder?! Charles dricker champagne dygnet runt.
Jag var i himmelriket-
-under de där stillsamma dagarna på Brideshead.
Jag vill minnas Sebastian som han var den sommaren-
-när vi vandrade ensamma genom det förtrollade palatset.
Är kupolen av Vanburgh? Den ser yngre ut.
Du låter som en turist! Åldern kvittar väl, bara den är vacker.
Sånt intresserar mig.
Kära nån... Har jag inte botat dig från allt sånt där?
Den förskräcklige mr Collins.
Sebastian i sin rullstol-
-åkande längs trädgårdsgångarna i jakt på smultron och varma fikon-
-och genom raden av växthus, mellan olika dofter och klimat-
-för att hitta orkidéer att ha i knapphålet.
Mitt estetiska sinne utvecklades.
Ända sedan jag som skolpojke cyklade runt och fotograferade fontäner-
-så hade jag älskat arkitektur, men min smak var medeltida.
Nu konverterade jag till barocken.
-Varför kallas det för ett slott? -Det var ett, tills det flyttades.
-Vad i hela friden menar du? -Precis det.
Det låg ett slott nere i byn.
När de fattade tycke för dalen rev de slottet-
-släpade hit stenarna och byggde ett nytt hus.
Vilket var tur, eller hur?
Om det var mitt så skulle jag aldrig bo någon annanstans.
Det är egentligen inte mitt. För tillfället, kanske.
Men i vanliga fall är det fullt av rovlystna odjur.
Det skulle alltid vara så här.
Alltid ensam, alltid sommar-
-med mogen frukt och Aloysius på gott humör.
Charles... Charles!
Aloysius...!
Hur gick det?
-Hur gick det med foten? -Väldigt lustigt...
Nu blir du väl sängliggande i månader...!
En dag hittade vi oljefärger i ett skåp.
Mamma köpte dem. Någon sa att man måste måla för att förstå skönhet.
Sebastian bad mig måla trädgårdssalen.
Hon kunde inte måla!
Varje gång mamma blandade färg blev den brungrön...
-Ta inte i för mycket. -Du leder ändå.
Så där gör du alltid!
Bara lite till.
Jag lärde mig hantera färgen under arbetets gång.
Penseln gjorde det den skulle, och efter en vecka var jag färdig.
Inte illa!
-Tror du att din mor tar illa upp? -Det vet vi när hon ser den.
En dag gick vi ned i källaren med Wilcox-
-och såg de tomma hyllorna som en gång varit fulla med vin.
De äldre vinerna borde drickas upp. Vi borde lagra dem från 1918 och -20.
Hennes nåd säger att vi ska fråga hans nåd-
-och han säger att vi ska fråga advokaterna.
Det är därför det börjar tryta.
Det finns tillräckligt för tio år till, men vad händer sedan?
Wilcox välkomnade vårt intresse. Vi tog flaskor ur alla lådor-
-och det var under den tiden som jag lärde mig att uppskatta vin.
"Värm försiktigt upp glaset över en ljuslåga."
"Fyll det till en tredjedel med Château Lafite 1899."
"Snurra försiktigt på glaset."
-Det där är bordeaux. -Nej, det här är bourgogne.
-Har du hällt upp det? -Det är bordeaux...
Jag vet att det här är bourgogne.
Ja. Det där var bordeaux.
Glaset som...oturligt nog gled mig ur handen.
Det här vingliga glaset.
-Mitt glas... -Ta ett kex till.
Det här är en bordeaux.
Kungen av alla bordeauxviner, en bror...
Över ljuset...
Över ljuset, under näsan, dofta...
Det är som en flöjt vid ett stilla vatten.
Ska vi bli fulla varje kväll?
Ja... Det tycker jag att vi ska.
Det tycker jag också.
Varje söndag kom en präst och läste mässan.
Sebastians tro var ett mysterium som jag inte hade lust att lösa.
Jag såg det som en svaghet, som hans teddybjörn.
Fader Phipps är en sådan tråkmåns.
Han talade om cricket i en halvtimme efter mässan.
-Vill du ha lite kallt kaffe? -Ja tack.
Det är så svårt att vara katolik.
-Är det någon skillnad? -Ja, hela tiden.
Det har jag inte märkt.
Kämpar du mot olika frestelser? Du verkar inte mer dygdig än jag.
Kära Charles, jag är mycket syndigare.
-Vem badv "Gör mig god, men inte än"? -Du, kanske?
Ja, det gör jag. Hela tiden.
Men det har inte med det att göra.
Ännu en stygg scoutledare...
De vill väl få dig att tro på en massa nonsens.
Är det nonsens? Jag önskar att det vore det.
Ibland verkar det så förnuftigt.
-Du kan väl inte tro på allt det där? -Inte?
Jag menar jul, stjärnan, oxen och åsnan och de tre vise männen.
-Jo, det är ju förtjusande! -Det räcker inte för att man ska tro.
Det är så jag tror.
-Tror du på att be? -Tyst, jag läser om en kvinna i Hull.
-Det var du som började. -Jag ska aldrig nämna det mer.
Men det gjorde han tio dagar senare-
-när vi stördes av hushållnings- sällskapets årliga marknad.
Huset, som hade legat i dvala, vaknade till febril aktivitet-
-och Brideshead, Sebastians äldre bror, kom för att sköta värdskapet.
Lustig prick, min bror.
Det är bäst att vi håller oss undan.
Han är som fisken i vattnet. Han har en viktig roll på marknaden.
-Han verkar normal. -Det är han inte.
Han är tokigast av oss allihop, men det märks aldrig.
Han är alldeles vriden inuti. Han ville bli präst, du vet.
Nej, det gjorde jag inte.
Det vill han nog fortfarande.
Han höll på att bli jesuit. Det var hemskt för mamma.
Hon kunde inte hindra honom, trots att hon var emot det.
Tänk dig - äldste sonen! Med mig hade det varit en annan sak.
Stackars pappa! Kyrkan har varit besvärlig nog mot honom.
Undrar om jag hade blivit likadan om jag hade gått på Stonyhurst.
Pappa flyttade innan jag hann börja. Han ville att jag skulle till Eton.
Har din far övergivit religionen?
Han har varit tvungen, på sätt och vis.
Han anammade den när han gifte sig med mamma.
När han försvann lämnade han den bakom sig, tillsammans med oss andra.
Du måste träffa honom, han är väldigt trevlig.
Titta inte ned.
Familjen är splittrad när det gäller religion.
Brideshead och Cordelia är katoliker.
Han är olycklig - hon är glad som en lärka.
Julia och jag är halvhedningar.
Jag är lycklig. Jag har en känsla av att Julia inte är det.
Mamma betraktas som ett helgon och pappa är bannlyst.
Jag vet inte vem av dem som är lycklig...
Men hur man än vänder på det så verkar inte lycka ha med saken att göra.
Det är det enda jag är ute efter.
Jag önskar att jag tyckte bättre om katoliker.
-De verkar vara som alla andra. -Det är de inte.
Särskilt inte i det här landet där de är så få.
Det är inte bara det att de är en liten klick.
De lägger vikt vid helt andra saker än andra människor.
Det är svårt för hedningar som Julia och mig.
Sebastian! Sebastian!
Det låter som Cordelia. Skyl dig!
Var är du?
-Gå din väg, vi är inte anständiga. -Jo, då. Jag visste att du var här.
Jag åkte ned tillsammans med Bridey.
Jag hälsade på Francis Xavier, min gris.
Sedan åt jag lunch med överste Fender och gick till marknaden.
Francis Xavier fick ett hedersomnämnande-
-men det där odjuret Randal kom etta med ett väldigt malätet djur.
Så härligt att se dig. Hur är det med foten?
-Hälsa på mr Ryder. -God dag.
Så tråkigt med grisen.
De börjar fyllna till där nere, så jag gick därifrån.
-Vem har målat trädgårdssalen? -Försiktigt, det var mr Ryder.
Det är förtjusande! Var det ni? Ni är verkligen duktig.
-Kom ned, det är ingen här. -Bridey tar hit domarna.
Nej, jag bad honom låta bli.
Han är väldigt sur, han ville inte att jag skulle äta middag med er.
Jag är i barnkammaren, när ni har klätt på er.
Vi var ett dystert sällskap den kvällen.
Brideshead verkade tillhöra en annan generation än Sebastian och jag.
Har Sebastian sett till vinet? Wilcox kan bli lite missunnsam.
Han har varit väldigt generös.
-Är ni förtjust i vin? -Mycket.
Jag önskar att jag vore det. Det är ett sånt band män emellan.
Jag försökte bli full ett par gånger vid Oxford.
Jag tyckte inte om det. Öl och whiskey tilItalar mig ännu mindre.
-Såna här marknader är en plåga. -Jag tycker om vin.
Inte nog med att Cordelia är skolans värsta flickav
Den äldsta nunnan minns ingen som har varit värre.
Abbedissan sa att Vår Fru skulle bli bedrövad, om jag inte städade mitt rum.
Jag sa Vår Fru struntade i-
-var jag ställde mina gymnastikskor. Abbedissan var ursinnig!
Vår Fru lägger vikt vid lydnad.
Var inte så gudfruktig! Vi har en ateist mitt ibland oss.
-Agnostiker. -Jaså...?
Var ni nöjd med årets deltagare?
Nej, standarden på djuren var väldigt låg.
Hade jag fått bestämma, hade ingen fått pris.
-Det hade varit rätt åt Randal. -Cordelia!
Sa jag att jag träffade biskopen av London?
Han vill stänga kapellet.
-Det får han inte. -Tror du att han får för mamma?
Vi är så få. Alla på egendomen går ju inte i mässan.
Så vi får köra flera kilometer på vintern?
Vi måste få nattvarden här!
-Jag tycker om att gå dit när jag vill. -Jag också.
Men det måste bort, förr eller senare. Kanske när mamma är borta.
Men det kanske är bättre att stänga det nu.
Ni är ju konstnär. Vad tycker ni om det rent estetiskt?
Jag tycker att det är väldigt vackert.
Är det bra konst?
Jag vet inte riktigt vad ni menar...
-Var inte en sån jesuit! -Jag tycker att det är intressant.
Jag måste lägga beslag på Sebastian i en halvtimme. Familjeangelägenheter...
-Gå och lägg dig, Cordelia. -Jag måste smälta maten.
Jag brukar inte proppa i mig så här sent.
-Jag kan tala med Charles. -Charles? Charles?
Mr Ryder, om jag får be.
Skicka henne i säng, om hon tråkar ut dig.
Är ni verkligen agnostiker?
-Talar ni alltid om religion? -Inte alltid.
Det är ett ämne som kommer på tal helt naturligt.
Det har jag aldrig råkat ut för tidigare.
Då kanske ni är agnostiker... Jag ska be för er.
-Tack. Det är mer än jag förtjänar. -Jag har svårare fall än er.
Jag har Lloyd George, kaisern och Olive Banks.
-Vem är hon? -Hon blev utsparkad från klostret.
Abbedissan hittade något som hon hade skrivit...
Vore ni inte agnostiker, skulle jag be om 5 shilling till en svart guddotter.
-Inget förvånar mig med er religion. -Prästen började med det förra året.
Man skickar 5 shilling till nunnor i Afrika-
-och de döper ett barn efter en.
Jag har sex svarta Cordelior.
Är det inte fantastiskt?
Den kvällen insåg jag hur lite jag visste om Sebastian-
-och jag förstod varför han höll mig borta från resten av sitt liv.
Han var som en vän från en sjöresa. Nu var vi i hans hemmahamn.
Förlåt att jag försummar dig. Bridey vill att jag ger far några papper.
Jag hade ett trevligt samtal med Cordelia. Hon ska be för mig.
Hon gjorde en novena till sin gris...
Nu måste vi packa. Du följer med mig till Venedig.
-Jag har ju inga pengar. -Tänkte väl det.
Pappa betalar när vi är där, min biljett är betald...
För en förstaklassbiljett får vi två biljetter i tredje klass.
Där ser du - fixat!
Jag har inga kläder som passar i Venedig.
Och så kom Sebastian och jag till Venedig.
Vi reste den långa vägen, med båt och tåg-
-på träbänkar i varma vagnar fulla med bönder och vitlöksdoft-
-medan solen steg på himlen och landskapet glödde i hettan.
-Du har väl varit här förut? -Nej.
En gång kom jag hit från havet.
Det är så här man ska anlända.
God dag, Plender! Hur står det till?
Det här är mr Ryder.
Vi väntade er i morse. Hans nåd trodde att ni hade tagit fel på tid.
Vi kom i tredje klass.
Hans nåd låter hälsa att han är på Lido.
Ni bor i rummet ni hade sist, ers nåd.
Ni bor i rummet bredvid, mr Ryder.
-Myggnät... -Inga myggor nu.
Varmt bad...
Tillåt mig.
Venetianska rörsystem går inte att lita på. Jag hämtar varmt vatten.
-Det är lite dystert. -Dystert?
Kom hit.
Titta på det här!
Du kan inte påstå att det är dystert.
-Varmt bad. -Inte så varmt bad...
Vi måste vara propra när pappa kommer.
Är min far ensam? - Då slipper vi byta om till middagen.
Kära pappa! Så ung du ser ut.
Det här är Charles. - Tycker du inte att min pappa är stilig?
God dag...
-Någon tog fel på tågtiden. -Vi var med på tåget.
Det kom bara in ett långsamt tåg från Milano.
Jag tar tennislektioner på Lido tidigt om kvällarna.
-Annars är det för varmt. -Så energiskt av dig!
-Jag hoppas att ni ska trivas. -Mitt rum är underbart.
Det här huset byggdes enbart för mig. Mitt rum är så här stort-
-och har dessutom ett omklädningsrum. Cara har tagit det andra stora rummet.
Hur mår hon?
Hon är och besöker några amerikaner. Hon kommer tillbaka i morgon.
-Vad ska vi göra i kväll? -Vi kan gå till Luna.
Fast det är fullt av engelsmän. Är det tråkigt att stanna här?
-Cara vill säkert gå ut i morgon. -Det blir bra.
Middagen är klockan åtta. Vi kan gå ut och ta en drink först.
Jag hade sett fram emot att träffa lord Marchmain.
Jag slogs av hur normal han var-
-men det visade sig vara utstuderat.
Han verkade försöka undertrycka sin byronska utstrålning.
Varför påstås italienarna vara så duktiga på sötsaker?
Bagaren på Brideshead var italienare-
-tills vi bytte till en österrikare. Mycket bättre!
Nu är det säkert en brittisk matrona med biffiga underarmar.
Hur har ni tänkt fördriva tiden? Med bad eller sightseeing?
-Jag skulle vilja se mig lite omkring. -Cara kommer att älska det.
Charles tycker mycket om konst.
Någon särskild venetiansk målare?
Bellini.
-Vilken av dem? -Jag visste inte att det fanns två.
Det finns tre stycken. På den tiden var måleri ett familjeföretag.
-Hur var England när ni for? -Det har varit en härlig sommar.
Har det? Tyvärr står jag inte ut med den engelska landsbygden.
Det är synd att ärva förpliktelser som man är helt ointresserad av.
Jag är allt socialisterna kan önska sig och en stötesten för mitt eget parti.
Men det ändrar säkert min äldste son på-
-om de låter honom ärva någonting.
Visst är han en raring?
Ta det lugnt, han är snäll innerst inne.
-Han skrämmer mig lite. -Du vänjer dig snart.
-Ska vi gå eller ta taxi? -Vi tar taxi.
Vart vill du åka?
Jag ska visa dig något väldigt speciellt.
Lord Marchmains älskarinna dök upp dagen därpå.
Jag visste inget om kvinnor-
-och kunde inte peka ut en prostituerad på gatan.
Jag var inte oberörd av att bo med ett par som levde i synd-
-men jag var gammal nog att dölja det.
Jag hade en mängd förväntningar på lord Marchmains älskarinna-
-men de kom alla på skam.
Så underbart att se dig, Sebastian.
Du måste vara Charles.
Kära du...
Vittoria Corombonna har bjudit oss på bal. Ska vi tacka ja?
Det var vänligt, men jag dansar inte.
Men pojkarna borde få se Corombonna-palatset smyckat för bal.
Vem vet om någon håller baler i framtiden?
Pojkarna gör som de vill, men vi måste tacka nej.
Mrs Hacking Brunner kommer på lunch. Hennes dotter är förtjusande.
Sebastian och hans vän kommer att tycka om henne.
De är mer intresserade av Bellini än av arvtagerskor.
Det har jag alltid hoppats på!
Alex har aldrig ens visat mig Markuskyrkan. Vi blir turister!
Daisy Guzzollis farbror är otrolig, han känner alla.
Han blir en fantastisk guide.
Så vi blev turister. Alla dörrar var öppna för Caras venetianske ädling.
Med honom och en resehandbok följde hon med.
Hon blev trött, men gav aldrig upp:
En vårdad och prosaisk figur mitt i stadens överdåd.
Jag växte upp utan religion. I skolan gick vi i kyrkan dagligen-
-men när jag började på internat slapp jag gå dit på loven.
Enligt min uppfostran byggde kristendomen på en myt.
Man diskuterade huruvida dess etiska lära längre hade något värde-
-och det talade det mesta emot.
Religion var en hobby som vissa människor utövade.
I bästa fall var den dekorativ.
I värsta fall sades den innebära komplex och hämningar-
-och intolerans, hyckleri och enfald hade utmärkt den i århundraden.
Ingen hade sagt till mig att det rörde sig om ett filosofiskt system-
-eller historiska fakta-
-och jag hade ändå inte varit intresserad.
Min far gick bara i kyrkan vid familjehögtider-
-och då var han alltid hånfull.
Jag tror att min mor var troende.
Jag förstod inte varför hon åkte till Serbien för att arbeta i en ambulans-
-och dog av utmattning i Bosniens snö.
Men senare upptäckte jag samma gnista hos mig själv.
Senare har jag accepterat påståenden som jag 1923-
-inte tog mig tid att undersöka-
-och att acceptera det övernaturliga som något verkligt.
Men den sommaren kände jag inga såna behov.
Vissa dagar gled fram som en gondol när vi strövade längs småkanalerna-
-och lyssnade till gondoljärens klagande varningsrop.
Andra dagar var som en motorbåt-
-som störtade fram över lagunen i en kaskad av glittrande skum.
Varje morgon efter frukost lämnade Sebastian, Cara och jag palatset-
-och vandrade genom en labyrint av broar, torg och gränder-
-till Florian's för att dricka kaffe-
-och titta på folkmassan som kom och gick under kampanilen.
Jag drunknade i honung utan att bli stungen.
Veckorna i Venedig förflöt snabbt och ljuvt - kanske för ljuvt.
De efterlämnade förvirrade minnesbilder av sol på stränderna-
-av svala marmorinteriörer-
-och vatten som skvalpade över släta stenar-
-och avspeglades i takmålningarna.
Av en kväll på Corombonna-palatset som Byron själv kunde ha upplevt.
Jag minns särskilt ett samtal mot slutet av min vistelse.
Sebastian spelade tennis med sin far, och Cara erkände att hon var trött.
Vi satt sent på eftermiddagen vid fönstren som vette mot Canal Grande.
Det var första gången vi var ensamma.
Jag tror att du tycker mycket om Sebastian.
Förvisso.
Jag känner till engelsmännens och tyskarnas romantiska vänskap.
Den finns inte bland sydeuropéer. Den är väldigt bra-
-om den inte pågår för länge.
Barn känner sådan kärlek innan de förstår dess innebörd.
I England kommer den lite senare, när ni nästan är män.
Det tycker jag om.
Första gången är det bättre att känna så för en pojke än för en flicka.
Alex kände så för en flicka - sin fru.
-Tror du att han älskar mig? -Du ställer så generande frågor.
Hur ska jag kunna veta det? Jag antar det.
Det gör han inte. Inte det minsta.
-Varför stannar han hos dig? -Jag skyddar honom mot lady Marchmain.
Han hatar henne! Du anar inte hur mycket han hatar henne.
Han är en vulkan av hat. Han kan inte andas samma luft som hon.
Han vägrar att åka till England eftersom hon bor där.
Han står nästan inte ut med Sebastian, eftersom han är hennes son.
-Men Sebastian hatar henne också. -Där har du nog fel.
Han kanske inte erkänner det inför dig.
Han kanske inte erkänner det inför sig själv.
De är uppfyllda av hat.
De hatar sig själva... Alex och hans familj.
Och vad har hon gjort för att förtjäna allt detta hat?
Det enda hon har gjort är att bli älskad av någon som inte var vuxen.
När människor hatar så intensivt, är det något i sig själva de hatar.
Alex hatar pojktidens illusioner.
Oskuld, Gud, hopp...
Sebastian är förälskad i sin egen barndom.
Det kommer att göra honom olycklig.
Hans teddybjörn, hans barnsköterska...
Och han är 19 år.
Det är skönt att sitta i skuggan och tala om kärlek.
Kom, så går vi och möter dem.
-Sebastian dricker för mycket. -Det gör vi båda två.
Det är ingen fara med dig. Med Sebastian är det något helt annat.
Han blir alkoholist om ingen stoppar honom. Jag har känt så många...
Alex var nästan alkoholist när vi träffades. De har det i blodet.
Jag ser det på hur Sebastian dricker. Du dricker inte så.
Cara!
Engelskt väder! Som tur är har det jagat bort engelsmännen.
Så sorgligt, när det är pojkarnas sista dag.
Vi kom hem dagen innan terminen började.
Jag släppte av Sebastian vid Marchmain House:
Familjens Londonhem vid Green Park.
Här har vi Marchers...
Jag bjuder inte in dig, hela familjen är säkert här. Vi ses i Oxford.
Ha en trevlig resa.
Taxin körde mig till Bayswater.
Min far hälsade mig sorgset välkommen.
Här i dag, borta i morgon... Vi ser dig så sällan.
Det kanske är tråkigt för dig att vara här. Naturligtvis är det så.
-Har du haft trevligt? -Mycket.
-Jag har varit i Venedig. -Ja, jag antar det.
-Var det fint väder? -Ja, far.
Din vän, som du var så bekymrad för. Dog han?
-Nej, vi åkte till Venedig. -Vilken lättnad.
Du borde ha skrivit och berättat det. Jag var så orolig för honom.